Treriksröset
Båtresa
Det var till att ställa klockan för väckning. Finland ligger en timme före Sverige och vi måste upp tidigare än vad kroppen tycker att vi ska. Vi har också en tid att passa, båten till Sverige. Det var inget ställe där frukost ingår utan det ar till att dra igång allting för att få i oss frukost. Sedan skulle allt packas och lite för mycket rafsades ner i alla baggar. Dags att åka och var tidigt på plats vid hamnen. Vid en sista kontroll saknades plånboken och en snabb titt på golvet, som vi städat, så låg ingenting där och då är den nog nerpackad i någon väska. Vi kom iväg.
Vi sjökanten stod det redan blivande passagerare i en omfattning som skulle räcka till, för att båten ska gå, så det var lugnt. Bilen parkerades och ett läge i kön säkrades och det var bra för den byggde snabbt på. Oron var inte om båten skulle gå, utan om alla skulle få plats. Strax före avgång kom besättningen och gjorde klart för passagerare och sedan var vi välkomna ombord. Ner i kajutan och tog plats vid ett bord där familjen från Dalarna redan satt. Båten liknade väldigt mycket den båt som vi reste med från Oslo till muserna ute i hamnen.
Betalningen tog enväldig tid. Det är lite oroväckande. När båten kommer till den svenska sidan så stannar den där i två timmar innan den går tillbaka. Kassören meddelade att båten går tillbaka två timmar EFTER att sista biljetten är såld. Det var bättre. Det var en skön sjöresa och på ca trettio minuter var vi åter tillbaka i Sverige. Fjällen som kantade sjön var närgångna och varmgrå mot topparna och gröna nere i dalarna. Det blev inte bättre av att det var uppehåll men gråa och vita moln med en och annan spricka av klarblå himmel. Det gällde att var här och nu och ta in det vackra.
Fjällpromenad
Vi och alla andra släpptes av och många var glada att få komma igång. Dagens första gränspassering. Dalafamiljen skulle gå till Treriksröset och sedan gå genom Malla naturreservat tillbaka till Kilpisjärvi. Det är tre kilometer ena vägen till Treriksröset och tre tillbaka. Det skulle gå på två timmar. Det skulle gå hade vi räknat ut, men inte mycket tillgodo. Men, vi var taggade.
Det ena benet placerades framför det andra på den svenska sidan, den första 50 meterna till informationstavlorna. Läste på och så fortsatte vi att gå det som närmst skulle kunna kallas en motorväg in bland fjällen. Det var plant, vilket vi kände till så det skulle inte dyka upp några svåra passager i höjdled. Vi vet att vi är i närheten av vår gräns men ändå med klar marginal.
Att vi innebär de mest konditionsstarka är och blev väldigt uppenbart. I stort sett ”alla” gick om oss men det gällde att vara kall och inte dras med i för högt tempo. Vi knatade på och kom fram till en sjö, följde den fram till ändan. Här gick det inte längre att förstå vart vis kulle gå. Efter lite koll så tog vi stigen som ledde tillbaka till Finland. Andra gräns passagen. Nu kunde vi se vårt mål. 47 minuter hade det tagit att gå de tre kilometerna fram till Sverige nordligaste punkt.
Treriksröset
En resa med nordlig kurs kan inte komma längre norrut i Sverige. Vi tog de sista stegen över gallergången över till den lilla betongön Golddäjärvi. Treriksröset var en av de mål som vi hade när vi åkte norrut. Världsarven och Kiruna var det som lockade.
Det var en mäktig känsla att ha nått hit efter allt resande. Det är några år sedan vi besökte Smygehuk, som är den sydligaste punkten i vårt land. Det skiljer 206 mil om man kör bil, räknat från Kilpisjärvi. Fågelvägen är det knappt 160 mil. Vi fullföljde varvet runt Treriksröset, in i Sverige vidare till Norge och tillbaka till Finland igen. Gräns passagerarna tre, fyra och fem. Vi tog våra kort, gick tillbaka till land och satte oss och njöt av tillvaron. Packade fram en macka och lite att dricka. När mellis var klar var det dags att gå tillbaka. Gränspassage sex när vi gick tillbaka till den svenska sidan. Det var jobbigare att fysiskt men lite lättare mentalt eftersom vi har referenser att bedöma avstånd. Vi var tillbaka vid båten med fyra minuter tillgodo, om båten hade gått enligt tidtabellen, men vi hade nästan 25 minuter på oss. Vi var trötta och stolta över att vi gjort denna resa och nått hit. Riktigt stolta. Båtresan förde oss tillbaka till den finska sidan igen. Dagens sjunde gräns passering.
Ännu längre norrut
Båten la till och vi embarkerade och tog oss till bilen. Bytte våra svettvåta kläder mot torra och så åkte vi iväg, söderut! Det är inte närmste vägen till Alta i Norge som är vårt mål, men vi vill åka E45 över fjällen. Efter att återigen ha manövrerat rent alla renar på vägen tog vi oss upp i bergen igen. Några kilometer söder om Kilpisjärvi ligger den högsta punkten i det finska vägnätet, 565 möh. Det fanns passande nog en rastplats och där blev det en fika innan det var dags att fortsätta söderut.
Dottern ringde och det blev ett trevligt samtal när vi samtidigt hade den vackra lappmarken runt om oss. Karesuando var nästa mål för att tanka innan E45 skulle stå som värd för färden fram till vårt mål. Det blev gränspassagerna åtta och nio. E45 och E8 går samma väg söderut från Karesuvanto som är systersamhället till Karesuado på den finska sidan. Vi är tillbaka i skogslandskapet. Vägen är inte lika rak som på fjället och det är en annan natur som vi passerar. Vid Palojoensuu svänger E45 av mot öster och vid Enontekis är vi tillbaka på nordlig kurs. Återigen började vi sakta klättra upp mot fjälltrakterna igen samtidigt som vi kommer närmare den norska gränsen. De finska renarna har visat sig vara aktiva och vi behöver sakta ner vid flera tillfällen för att det inte ska hända en onödig olycka.
Tionde gränspassagen
Det är lite absurt att komma fram till ett hus mitt ute på fjället. Flera hus faktiskt, stolpar med kameror och skyltar som förkunnar att vi nu är inne i Norge. Det finns inget i naturen som skvallrar om att området styrs från Oslo och inte inte Helsingfors. Vad naturen skvallrar om är att detta är renbetesland för en sameby. Vi ser viltstängsel, något skilje och skyltar som varnar för ren de närmaste tre milen. Resan över fjället fortsätter och vi ser skyltar som visar till Struves meridianbåge i Norge, de punkter som är med på världsarvet. Det finns inga avstånd markerade och vi har egentligen inte tid, klockan tickar på och det är långt kvar. Men, vi kör på rak nordlig kurs och för varje meter bilen rullar kommer vi längre norrut än någon av oss har varit tidigare.
När fjället tar slut är det dags att ta sig ner från inlandets högplatå ner mot havet och Alta. Det blir en spektakulär resa nerför längs sjöar, älvar och dramatiska bergsformeringar som men behöver köra runt för att komma fram. Vilket otroligt ravinlandskap. På flera ställen finns det bommar som finns där för att stänga av vägen om väderförhållanden är sådana att det inte går att köra. Eller att det varit stenras. På flera ställen hängde stenblock över vägen och det verkade enbart sitta fast mer tron på att de inte skulle börja ras ner på vägen. Det var, återigen ett vackert och mycket dramatiskt landskap. Till slut kommer vi fram till avtagsvägen någon mil innan Alta för att ta oss in i skogen till den lodge som vi bokat för ett par nätter.
Nordlig kurs – Dag 3 –Dag 3 – Bodens fästning – Fällkniven – Militärmuseet i Boden -Gammelstads kyrkstad första besöket – Luleå – Luleå domkyrka – Statsisbrytarna
Nordlig kurs – Dag 5 – Kallax – Världsarvet Gammelstads kyrkstad – Nederluleå kyrka
Nordlig kurs – Dag 6 – Vilodag
Dag 10 – Sydlig kurs – Mot Kilpisjärvi – Barduforss – Narvik
Dag 13 – Ishotellet – Jukkasjärvi – Esrange
Dag 15 – Världsarvet Laponia – Jokkmokk